Боян Бойчев
Тъга

chitanka.info

Тъга. Толкова вечна тъга.

Защо ми е тъжно — не зная.

Отплувам по вечна река,

По вечна река към безкрая.

Тъжно, тихо е в мойта душа,

Дърветата скланят корони,

Подир думи от тишина

Реката пенлива ме гони.

Реката пенлива ме чака,

Покрай мен тъгата снове,

Някъде птица проплака —

Вечния плач през векове.

И е тъжна малката стая

От вода, земя и небе,

Някъде се разлива безкрая,

Където тъгата снове.

Където тъгата ме вика

И търси мойта ръка,

Превърна във вечна обител

Тъгата тази река.

Прегърбени тъжни мостове,

Бреговете ме следват с очи,

Отплуващи пристани — просто

Тъгата нежно мълчи.

Тъжно протяга се залезът,

Бреговете закрива с ръце,

Безмълвен и тих — пази ме

От тежкото здрачно небе.

Затрептяват бакърени блясъци,

Къде ли ще стигна — не зная,

Брегове от срутени пясъци

И тъжна река към безкрая.

Ако не беше тази тъга

Бих достигнал сигурно рая,

Но отплувам по вечна река,

По вечна река към безкрая.

04.09.1999 г.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

Лого на Моята библиотека
http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.